Благодарение на Едуард Денисън вече имаме сал.
Изсякъл е повече дървета, отколкото са му трябвали.
Оказа се, че имаме инструменти да го построим и пуснем в морето.
Морето е по-скоро езеро.
Солено и доста дълбоко.
75 фута. - Сергей, спусни платното.
Ще използваме течението.
Тук е още по-дълбоко!
Вижте!
Птици.
Не, не са птици.
Има теория, че птиците са потомци на крилати динозаври.
Изглежда, че е истина.
Какво правят? - Сигурно нападат.
Сергей, недей, просто са любопитни. Не стреляйте.
Чичо, нещо дърпа въжето. - Позволете.
Дърпайте, хайде! Нещо голямо е.
Скъса се. - И ви отнесе брадвата.
Ето защо кръжат - търсят храна.
Една не кръжи.
Стреляй!
Не!
Ейбъл!
Хайде!
Какво е това? - Акула.
Не, прекалено е голяма.
Мегалодон, един от най-опасните хищници, съществували някога.
Идва! - Дръжте се!
Трябва да го убием!
Куршумите са безполезни. - Дръжте се!
Дръжте се здраво!
Гладен е. Да му осигурим храна.
И сега какво?
Ще вдигнем платното и ще чакаме силен вятър.
И да се надяваме, че няма да се върне.
Това е праисторическо същество.
Да, от Плейстоцена, а крилатите са от по-късен период.
Говорим за милиони години.
Изглежда създанията изчезнали на Земята, са оцелели тук
след ледниковия период.
Представяте ли си нещо такова в пристанището на Сан Франциско?
Вашата съобразителност ни спаси. - Вярно е.
Да се надяваме, че ще имаме късмет и за напред.
Дано да е така. Вижте!
Сал. Това е сал!
Тук е от години. Сигурно прилива го е разрушил.
А къде е останалото?
Не бързайте с изводите, Марта.
Ще отида да огледам местността. - Не се отдалечавай много.
Защо й е потрябвал този човек?
Прекара в Ситка толкова време, но никога не е споменавал за нея.
Такова е женското сърце. - Аз му нямах доверие.
Затова ли не тръгнахте с него?
Може би.
Бях пиян и затова не тръгнах.
Но може и да съм го направил нарочно.
Опитах се да разубедя Михаил...
Аз съм виновен.
Чичо Джонатан!
Чичо Джонатан! Хора.
Видях две момичета. - Къде?
На пътеката. - Води ни!
Следят ли ни? - Да.
Някой гласове не са на птици. - А какво може да бъде?
Нека разберем.
Много е красиво. Но как ще стигнем до там?
Ето как.
Нещо ми подсказва, че това не е примитив.
Трябва да отдадем дължимото на инженерите построили това.
Безопасно ли е? - Има само един начин да разберем.
Внимавай.
Надявам се, че не се страхувате от височини.
Невероятно е, чичо!
Джонатан.
Имаме компания.
И отзад също.
Нямаме късмет.
Разбирате ли какво казват? - Езика не ми е познат.
Чух доста думи от езика на Тлингитите.
Сега какво, чичо?
Марта.
И Джонатан Брок.
Поклонете ми се. - Едуард?
Господин Брок е антрополог и знае какво се прави.
Тук си има правила.
Имате ли нещо за мен? - За вас?
Подарък, в знак на уважение.
Имаме раници. - Добре. Имате ли оръжие?
Имаме. - Прекрасно.
А сега да празнуваме.
Тези хора са дошли от повърхността преди стотици години.
И открили Едем.
Естествено, съществуват народни предания за горния свят,
откъдето според легендата трябва да дойде Месията.
Звучи ми познато.
Както се оказа, аз въплътих този мит в реалност.
Значи сте нещо като Бог? - На практика, да.
А какво мислят за нас? - Чакат обяснение.
Вашето появяване е неочаквано за тях.
Коя е тя?
Жрицата на моя народ.
Те бяха ловци, но някои животни тук са много опасни.
Да, срещнахме едно от тях!
Всеки поход завършвал със смърт или ранени.
Аз ги научих да ловуват от площадки по дърветата.
Чувал съм за това. При някои южноамерикански племена...
Точно така, господин Брок. Аз не съм автор на идеята,
но я приспособих за местните условия. И промених живота им.
Намерихме Михаил. - Глупав човек, с тъпите му цигари.
Той предизвика взрив, както навярно сте се досетили.
Внимавайте с жестовете. Моите хора са много чувствителни.
Наричаш това място Едем.
Живееш тук отдавна. Това ли е твоя рай?
Точно така, Марта. И мисля да продължава да бъде.
Господин Брок, не Ви благодарих,
че сте се погрижили добре за моята скъпа съпруга.
Марта...
Тя не ни харесва.
Ти успя, чичо Джонатан. Това откритие ще влезе в историята.
Вие надминахте дори Дарвин. Да не говорим за вашия баща.
Да, не беше зле.
Защо искаш да останеш?
Толкова ли е сладка властта? - За теб може и да не е.
Но за човек, който никога не е имал власт... Да.
Когато ми казаха, че са дошли чужденци, нямах представа, че си ти.
И Джонатан Брок. Сигурно си му платила.
Какво ли е станало с империята ти в твое отсъствие?
Ти ме заряза без обяснения. - Без разрешение искаше да кажеш.
Така ли беше? - Да, точно така.
Не заради мен. Аз не го исках.
Представяла съм си този момент толкова пъти...
Мислех какво ще ти кажа.
Мислех, че ще... - Какво?
Ще се радваш да ме видиш отново.
И аз мислех така.
Нямаше и най-малка надежда за среща.
И аз се радвам. Но вече не съм човека, който познаваш, Марта.
Можеш да останеш с мен. Още можем да бъдем заедно.
Присъедини се към нас.
Едуард, недей, моля те! - Ти си моя съпруга.
Да, сега съм тук. Но още не съм готова, съжалявам.
Разбирам. - Не мисля, че разбираш.
Нямаш представа какво преживях.
Къде отиваш? При своята жрица ли?
Всъщност, да.
Хайде.
Стреляй, ако се наложи.
Върви си.
Едуард.
Подлец!
Глупак!
Беше още момче! - Изглежда млад за годините си.
И сега какво? - Той е предател, ще го убия.
Едуард, недей! - Да не сте се побъркал?
Само ми дайте повод, г-н Брок.
А що се отнася до вас...
Нямате понятие какво направихте.
Реквием Етюрно Део. - Почивай в мир, паднал боже?
Боговете не кървят.
Ти хладнокръвно уби момче.
Принуден бях. Те щяха да се опитат да ме убият.
Кои? - Предателите.
Вакинта е техния вожд.
Той беше против мен от самото начало.
Дори след всичко, което направих за народа му.
Подстрекаваше към размирици. Изгоних него и последователите му.
Започнаха да ме нападат.
Аз се отбранявах, взех пленници. - Пленници?
Вашето присъствие му даде шанса, за който той мечтаеше.
Какво имаш предвид?
Присъствието ви подронва властта ми.
Като убихте момчето, си подписахте смъртната присъда, Едуард.
А ти, Марта, от това ли се изплаши?
Представи си какво ще стане нататък. - Какво?
Вакинта и неговите хора трябва да бъдат убити.
Марта, искаш ли моето мнение...
Според мен, всеки в тази ситуация би се променил.
Но той не се е променил. Станал е по-лош.
Самоуверен всезнайко.
Точно такъв беше като се запознахме. Това бяха козовете му.
Баща ми прогони толкова мой ухажори...
но не можа да се справи с Едуард.
Точно това ме привлече в него.
Той не те ли обичаше?
Мисля, че исках да ме обича.
Може и да ме е обичал... известно време.
Не! Спрете!
Стойте!
Спрете! Не!
Какво прави той? - Губи контрола си над тях.
Те си тръгват. Всички.
Той не е истински бог и те го разбраха.
Трябва да се махаме. Веднага.
Салът ни дали е още ли е там? - Вашият сал е разбит.
Защо? - За да не може да отплавате.
Но има и друг път. През долината на светлината.
По този път те са дошли преди столетия от повърхността.
Едуард, сигурен ли сте, че пътя още съществува?
Ще разберем, господин Брок.
Това те ли са?
Искаш ли? - Налага се.
Да, това са те. Сергей... Зареден е.
Да вървим.
Иска да му направим път. - Не, на това разчита.
Можем ли да си измъкнем през ловните ти площадки?
Може би. - "Може би" звучи добре.
Да тръгваме.
Помнете, че трябва да се държите здраво!
Тръгвай!
Хайде! По-бързо!
Сергей, внимателно!
Чичо Джонатан!
Джонатан!
Хайде!
Чичо Джонатан! Марта се падна!
Марта, дръж се!
Бързо!
Видях как една стрела уцели г-жа Денисън.
Бягайте!
Някъде тук е.
Те са зад нас!
Добре ли сте? - Стрелата само сряза въжето.
Трябва да тръгваме. - Имам динамит.
Това ще ги задържи. - Колко имате?
Последния е, но те знаят колко е опасен.
По-бързо, Сергей.
Влизаме, внимателно.
Пазят пътя през пещерата.
Не отстъпвайте, братя.
Какво ще сторят, за да ни спрат?
Ти какво мислиш, Брок?
Добре, следвайте ме. Това е единствения ни шанс.
Едуард, когато влезем в пещерата, той ще пусне псетата си. В капан сме.
Имам план. Г-н Брок, отведете жена ми в пещерата.
Марта.
Сергей, прикрий се.
Взривът ще запуши входа. - И изхода.
Край!
В капан сме, Едуард.
Връщайте се веднага в пещерата.
Намерете подземната река, бързо!
Едуард, а ти? - Не се безпокой за мен.
Тук съм Бог, помниш ли?
Вакинта, мислиш си, че имаш силата?
Ще ти покажа силата на живота.
Какво правиш? - Спасявам ти живота.
Едуард!
Сигурен ли си, че е тук, Джонатан? - Това е единствения ни шанс.
Тук вече е дълбоко!
Внимавайте отзад!
Вдигнете ръце.
Не спирайте, продължавайте!
Марта! Марта! - Джонатан!
Марта!
Горе ръцете! - Чичо Джонатан!
Водата ме завлича!
Чичо, възможно ли е това? - Излизането ни? Да!
Сакснуския водовъртеж.
Изглежда заключението ми беше прибързано.
Не казвайте на никого.
Благодаря ви.
Предполагам, че сега ще се отправите към Източна Индия?
Още не знам. - Наистина ли? А аз тръгвам.
След всичко преживяно, мисълта да се върна
към срещите с началството и забавите, е просто непоносима.
А пътуването до Индия... - Много, много по-интересно.
Напълно съм съгласен. - Отлично.
Значи се разбрахме? - С удоволствие.
Чичо?
А моят дневник?
Трябва ли света да узнае за приключенията ни?
Не.
Рискувате прекалено много. - Ще ми върнат научната степен.
Подобно откритие помага на човек да излезе от сянката на родителите си.
Не можем да разрушим света на тези хора.
Длъжни сме да пазим тайната! Завинаги.
Получихте ли отговор, Ейбъл?
Ами...
Тръгвам... да довърша това.
Това са последните ми записки.
Длъжен съм да ти призная, ако вече не си се досетила.
Цялата история е плод на фантазията ми и всичко, което разказах
никога не се е случвало.
В края на краищата, пътешествие до центъра на земята? Кой би повярвал?
Превод и субтитри Han Solo - avatarbg. info